![Journal preporuka: Roman „Tatarska pustinja“](https://www.journal.rs/wp-content/uploads/2023/08/Collage-Maker-13-Aug-2023-06-57-PM-9029.jpg)
![Journal preporuka: Roman „Tatarska pustinja“](https://www.journal.rs/wp-content/uploads/2023/08/Snapinsta.app_365306111_988325542481787_2714935747131310139_n_1080.jpg)
Mesec avgust u redakciji Journala posvećen je italijanskoj književnosti. Prva u nizu preporuka naše čitaoce bliže upoznaje sa jezičkim, stilskim i kreativnim majstorstvom Dina Bucatija – koji kroz alegoriju Tatarske pustinje pripoveda o snovima, prolaznosti života i naposletku o iskonskoj nadi.
![](https://www.journal.rs/wp-content/uploads/2023/08/tatarska_pustinja-dino_bucati_v.jpg)
Put do Tvrđave Bastijani
Narativ romana podeljen je na trideset kratkih poglavlja. Kao glavni junak javlja se dvadesetčetvorogodišnji Đovani Drogo, a čitaoci prate tok njegovog života od momenta kad dobije unapređenje u čin oficira. Prvi zadatak vodi ga jednog svežeg septembarskog jutra do Tvrđave Bastijani, koja u daljini podseća na bajkovito mesto. Drogo, baš kao i ostali mladići njegovih godina, mašta o vojničkim aktivnostima i prvoj borbi protiv neprijatelja. Međutim, ispostavlja se da je garnizon Bastijani jedna velika farsa, smeštena usled mrtve prirode i izvan ljudskog dometa.
Istina skrivena oko Tatarske pustinje
Naizgled veličanstvena Tvrđava Bastijani uskoro se pretvara u besciljnu noćnu moru. Đovanijev život, poput života ostalih oficira svodi se na iščekivanje neprijatelja, koji ih svakog momenta neplanirano može napasti iz severnog dela Tatarske pustinje. Tvrđava Bastijani isprva lagano, a onda sve brže, počinje poput nekog začaranog mesta da ovladava svojim štićenicima. I oni ostaju njeni doživotni zarobljenici. Bucatijev tragični junak punih trideset godina ostaje u Tatarskoj pustinji čekajući rat. Ali u trenutku kada dugoočekivani neprijatelj konačno stigne, Drogo usled bolesti biva primoran da propusti ono za šta je živeo. Ovakav kraj navodi nas na duga razmišljanja o nepovratnom protoku vremena i o svemu onome što smo propustili kroz život. Ali iznad svega, daje i određenu nadu. Jer nekada je upravo nada jedini svetionik koji čoveku u životu preostaje.
Foto: Instagram; Laguna